TIDIGARE
Jag heter Davros.
Davros skapade Dalekarna, men vem skapade Davros?
Du skulle hjälpa mig!
Skam.
Davros är döende. Han har ett meddelande till Doktorn.
Det är en fälla.
-Du tog mig till Skaro! -Det är Dalekarnas planet.
Clara!
Du kan inte hjälpa henne nu.
Medlidande är fel.
Betänk Doktorn.
Doktorn fångad, Doktorn ensam.
-Hur är det med dig? -Var är vi? Hur...
Mamma pratar.
Jag ska berätta en historia om Doktorn.
Det är en klassiker. På flykt, ingen TARDIS.
Inga vänner. Ingen hjälp. Med andra ord:
Doktorn lycklig.
Det var länge sen. Det kvittar vilket ansikte han bar.
Det handlar om ögonbrynen.
-Men Dalekarna... -Jag kommer till det.
Borde vi inte vara...
-...döda? -Tyst.
Han reser via teleporter. Tyvärr är den urladdad-
-och han förföljs av ungefär 50 lönnmördarrobotar.
Jag kanske avrundar uppåt.
50 osynliga mördarrobotar programmerade att döda enbart honom.
Varför vässar du den?
Jag vet inte hur länge vi kommer att vara här.
-Kanske måste jaga. -Varför är jag fastbunden?
Ifall det inte finns nåt att jaga.
Doktorn är omringad, i numerärt underläge.
Han stoppar tiden.
Han har högst fyra nanosekunder att leva.
Så min fråga är:
Hur överlevde han?
Kom igen, Clara. Du känner honom.
Betänk Doktorn.
-Varifrån fick han teleport-prylen? -Bra!
Han stal den av en robot.
Den drivs nog av samma energi som robotvapnen. Utmärkt!
Nu ser jag dig inte som mat.
Han laddar teleportern med energi från vapnen.
I samma stund som han ska utplånas teleporterar han.
Det var så du gjorde.
Så flydde vi.
Jag modifierade samma princip för våra manipulatorer.
Tyvärr blev de brända. Men Doktorn improviserade det.
Han måste ha utfört tusentals beräkningar blixtsnabbt.
Vilket slit!
Robotarna tror att han är död och Doktorn flyr.
Nej, han är Doktorn.
Han föll ner i vampyr-apors bo.
Men det är en annan historia!
Varför överlever Doktorn alltid?
-För att han är klyftig. -Klyftiga människor dör också.
Jag älskar att döda dem. Deras ansiktsuttryck är bäst.
Han förutsätter att han ska vinna.
Han vet alltid att det finns ett sätt att överleva.
Men den här gången gjorde han ett testamente.
Vad händer om Doktorn förutsätter att han ska dö?
Vi ingriper.
Han är fångad bland alla Dalekar.
Han är fånge hos de som hatar honom mest.
Vårt hinder är historiens dödligaste ras och deras resurser.
Allt vi har är en spetsig pinne.
Hur börjar vi?
Vi förutsätter att vi ska vinna.
Vad synd. Jag var faktiskt ganska hungrig.
-Får jag också en pinne? -Gör din egen.
HÄXANS BEKANTE
Det dröjde länge innan jag insåg att det var du-
-som stod vid porten av min begynnelse.
Och här är du vid slutet.
Men den här gången har jag dig i mitt våld.
Utrota.
Doktorn?
Uråldrig. Obrukbar.
-Genialisk. -Hotar du en döende man?
-Har jag inte lidit tillräckligt? -Kom ut.
Jag kan inte lämna kammaren. Den håller mig vid liv.
Kom ut!
Alarm! Inkräktare i sjukavdelningen!
Skydda Davros. Davros måste få assistans.
Davros lämnar sjukavdelningen!
Davros måste bli kvar. Davros kan inte ge sig av.
Mina barn, hjälp mig.
Du måste återvända till sjukavdelningen.
Doktorn flyr.
Hitta honom. Hitta Doktorn.
Hitta Doktorn. Sök, lokalisera, förgör.
Utrota Doktorn.
-Vad händer? -Vad tror du?
Är han mitt i det där?
Precis vad vi behöver.
Assistera mig.
Davros närmar sig!
Släpp in Davros. Släpp in skaparen.
Hjälp mig!
Assistera Davros. Assistera.
Medge att ni alla har drömt exakt den här mardrömmen.
Hämta Sarff!
Jag är här.
Ska vi låtsas köra radiobil?
-Utrota. -Utrota.
-Har Dalekar avloppsrör? -Med en väsentlig skillnad.
-De är en aning levande. -Va?
Hur långt är det ner, tror du? Ser du botten?
Det är för mörkt. Vi kan kasta ner en sten.
Bra idé.
Sex meter.
Den verkliga frågan är: Hur fick jag en kopp te?
Svar: Jag är Doktorn. Acceptera det bara.
Du är oskadd.
Förslag: Davros är paranoid och genialisk-
-och har levt bland miljarder skjutglada minitanks.
-Slutsats: Jag tar hans stol. -Du kan inte fly, Doktorn.
Jag gissar att hans kraftfält bara fungerar åt ett håll.
Doktorn använder inte vapen.
Inte?
Jag hör era små hjärtan slå.
Hej.
Sötnos. Tror du verkligen att du kan?
-Vid första tillfället. -Du dör här utan hjälp.
Du dör om du vänder dig om.
Vad spännande.
Du är så tråkig.
Om du tänker ta min pinne igen var då artig nog att döda mig.
Lagarbete kräver respekt.
Vi är visst ett lag. Varje gruvarbetare behöver en kanariefågel.
Tyst nu. Se dig omkring.
-Ganska smutsigt, va? -Det är ju avloppsrör.
Dalekar genererar inte mycket avfall.
-Vad är det där? -Ruttnande Dalekar.
Dalekar kan inte dö. De är designade att leva vidare vad som än händer.
Men de stackarna åldras ändå.
Med tiden bryts kroppen ner, ruttnar, smälter.
Intressant nog är deras ord för avloppssystem...
...samma som deras ord...
...för gravplats.
-Fråga vad jag vill ha. -Irrelevant.
Du kommer inte att segra. Du kommer inte att lyckas.
Jag har varit här i 42 minuter utan att lämna stolen.
-Fråga vad jag vill ha. -Vad vill du ha?
Clara Oswald.
Jag vill ha Clara Oswald.
I säkerhet, vid liv och här hos mig omedelbart.
Få hit henne. Gör det.
Gör det nu.
Oskadd, helskinnad, levande.
-Din kompanjon... -Jag såg vad som hände.
-Jag hoppas att det var ett trick. -Det var ingen list.
Om Clara Oswald verkligen är död-
-bör ni vara väldigt försiktiga när ni berättar det för mig.
Hör på det där. Doktorn utan hopp.
Vem ska berätta för mig? Vem börjar?
-Ingen går säker nu. -All makt Davros hade är min.
Jag har allt han hade.
Vem ska berätta för mig att Clara Oswald är död?
Han lär bränna allt. Oss med.
Clara Oswald är inte vid liv.
Doktorn, detta begär efter erövring...
Det är glädjande att se dig lära.
Davros, du är uppe! Den här stolen är upptagen.
Sannerligen. Men inte av dig.
Du har träffat min säkerhetschef, tror jag.
Colony Sarff. Han har agenter överallt.
-Är du beredd? -Givetvis.
Var subtil, Colony Sarff.
I kväll ska vi fånga en Tidsherre.
-Är det en hiss? -Glöm den. Ser du det där på muren?
-Hur så? -Ta en titt.
-Vad är det? -Närmare.
-Vad tittar jag efter? -Inget. Jag låter den se dig.
Inkräktar-alarm!
-Varför gjorde du så? -Har du busringt på en dörr?
Den här gången kan du inte springa.
-Varför gjorde du så? -Vi måste fånga en Dalek.
Du är bete, jag är krok.
Legering från en mörk stjärna.
Skär genom pansar som en kniv skär genom människor.
-Ta av handbojorna nu! -Men fin, va?
Från gamla tidens Gallifrey. Doktorn gav mig den när min dotter...
Håll i gång den. Vi måste locka den ur hissen.
Man kan inte döda en Dalek med en brosch!
Människa upptäckt.
Stå still. Rör dig inte. Skanning pågår.
Människa obehörig i inskränkt område.
Sterilisering utförs.
Hallå där! Vet du vad?
Jag gjorde ett hål i dig.
Och ett till. Och ett till. Och ett till.
-Vad gör du? -Mördar en Dalek. Mitt nöje.
-Skadenivå obetydlig. -Jaså?
Du glömmer att du är omringad av gamla, arga Dalekar.
Du fick punktering i ett ruffigt område.
Ortsborna är blinda, geggiga och vansinniga.
Men luktsinnet funkar! Ingen kan hata som en Dalek.
Jag tror att de vill stjäla din motor!
Nödsituation. Min syn försämras. Utrota.
Här kommer den äldre generationen.
Dagens ungdomar är så retliga!
Hjälp mig!
Du kan inte lämna mig. Du lovade.
Du sa att jag kan överleva! Du skulle hjälpa mig!
Hjälp mig!
Jag hoppas att du är tacksam.
Den var inte lätt att anskaffa. Den är nästan unik.
Du bör känna dig privilegierad.
Den enda andra stolen på Skaro.
-Ställ dig inte upp. -Inte du heller.
Kammaren är försluten och du har inte din soniska apparat.
Jag gjorde mig av med den. Dåliga minnen.
Jag är döende, Doktorn.
Du säger det, men du dör inte. Ansträng dig lite.
Det är dags för oss att avsluta våra mellanhavanden.
-Vi har inga mellanhavanden. -Det är allt vi har.
Ta en till titt på kablarna, Doktorn.
Förstå vad de är.
Vad de kan göra.
Kliv lite närmare.
Kliv in.
De har inte mycket respekt för dig.
Dina ungar. Har du sett vilket skick stället är i?
Det här är ett sånt ställe där man dumpar en stinkande gammal morbror-
-eller familjens husdjur, eller en genialisk forskare.
Du kunde inte ens uppfinna ben. Hur känns det att andra har två ögon?
Du vet förstås vad de är.
Det är ett hyperrymd-relä med nån sorts genetisk komponent.
Jag är länkad till livskraften i varje Dalek på planeten.
Det har hållit mig vid liv. När deras hjärtan slår gör även mitt det.
Snyggt. Du lever på dina skapelser för att få mer tid.
Hur kan Dalekarna tillåta det?
De har inget val. Mina Dalekar lider av en genetisk defekt.
Vilken defekt?
Respekt. Barmhärtighet för sin far.
Brister i designen som jag inte kunde eliminera.
Och nu ser han det.
Nu förstår han.
Kablarna, Doktorn. Rör dem. Tänk dig-
-att hålla i din hand-
-varje Daleks hjärtslag som finns på Skaro.
De skickar liv till mig.
Är det bortom en Tidsherres förstånd att skicka död till dem?
Lite arbete är allt som krävs.
Varför berättar du det?
Folkmord på ett ögonblick.
Vilken slakt. Inte i självförsvar.
Inte som en enkel krigshandling. Folkmord som ett val.
Är du redo, Doktorn?
Så många ryggar med en enda kniv.
Är du redo...
...att bli en gud?
Varför tvekar du?
Ingen skulle få veta det.
Clara Oswald är död.
Är det här Doktorns samvete eller hans skam?
-Skammen som förde dig hit. -Doktorn finns inte.
Jag är bara en kille i en låda som berättar historier.
Jag kom inte hit på grund av skam. Skam har aldrig skadat nån.
Jag kom...
...för att du är sjuk och bad mig.
Och för att ibland, på en bra dag-
-om jag anstränger mig hemskt mycket-
-så är jag inte en Tidsherre som flydde.
Jag är Doktorn.
Medlidande alltså.
Alltid.
Det växer sig starkt och vildsint inom dig, som en cancersvulst.
-Jag hoppas det. -Det blir din död till slut.
-Det är det jag vill dö av. -Lita på det.
-Hur får jag fart på den? -Via telepati. Öppna upp.
Jag menade skallen. Strunt samma.
Var lugn. Nanoteknologi reparerar eventuella skador av anslutningen.
-Och när den avlägsnas? -Ingen vet.
Du styr genom att tänka. Ovant för dig, men vi provar.
-Rör dig framåt. -Jag vet inte hur...
Där ser du.
-Hur gjorde jag det? -Vänd dig åt höger.
Vänd dig åt vänster.
Så där ja. Det här känns knappt.
Vänta lite. Nej, Missy.
Missy, låt bli! Snälla!
-Hur är det? -Bra, tror jag.
Bra, tror jag.
Okej, det där var ganska skumt.
Ja, en aning. Då så. Säg ditt namn.
-Varför? -Säg det bara.
-Clara. -Dalek.
-Säg det igen. -Clara Oswald.
-En gång till. -Jag är Clara Oswald!
Jag är en Dalek.
Bli inte känslosam. Då avlossas vapnet.
Jag förstår inte.
Säg:
"Jag älskar dig." Exakt de orden. Fråga inte varför, säg det bara.
-Jag älskar dig. -Utrota.
Säg: "Du är olik mig."
-Du är olik mig. -Utrota. Utrota.
Säg: "Utrota."
Utrota.
Cybermän förtränger känslor. Dalekar avfyrar vapen med dem.
De skriker "Utrota" för att ladda om.
Nu går vi och dödar dem. Kom.
Det finns en fråga jag har längtat efter att ställa.
Bara du inte lägger handen på mitt knä.
Varför lämnade du Gallifrey?
-För att jag gjorde det. -Du stal en TARDIS och flydde.
-Varför? -Gallifrey är trist. Jag ledsnade.
-Men du vill återvända. -Jag är ombytlig.
Men det är alltid samma lögn.
-Vilken lögn? -Du var inte uttråkad.
Ingen flyr som du har flytt av en så liten anledning.
-Jag gör det. -Nej, det gör du inte.
Colony Sarff konfiskerade dessa föremål vid din ankomst.
En bekännelseskiva för Tidsherrar, tror jag.
Din bekännelse?
Låt mig ta denna värdefulla kunskap med mig i graven.
Vad är Doktorns bekännelse?
-Du skulle bara våga! -Kan det vara en öm tå?
Ett fåtal saker är viktiga för mig.
Du ska lämna dem i fred.
Jag hoppas att de inte fick repor.
Du fortsätter att larva dig.
Det borde göra dig nervös.
Halt!
Rapportera.
Mänsklig inkräktare anträffad på lägre våningar.
Varför har inkräktaren inte utrotats?
Förklara.
Jag är en viktig fånge. Räkna mina hjärtan.
-Du är en Tidsherre. -Tidsdam, tack.
Jag hade råd med uppgraderingen. Har ni fortfarande samma över-Dalek?
Jag stred mot honom en gång.
Säg till honom att bitchen återvänt.
Bekänn nu, Doktorn. Varför lämnade du Gallifrey egentligen?
Hur länge sen var det?
Tillräckligt länge. Galaxer har brunnit.
Och nu ställer du en personlig fråga.
Du har slaktat miljarder av mina barn-
-och jag har slaktat miljarder av din ras.
Vi har förbrukat alla konventionella kommunikationsmetoder.
Mitt folk lever.
De dog inte. Jag lyckades få dem tillbaka.
-Är det sant? -Gallifrey är tillbaka i himlen.
Jag vet inte var och får kanske aldrig veta.
Men Gallifrey är tillbaka och i säkerhet.
Från oss båda.
Doktorn...
Jag gratulerar innerligt.
-Förlåt? -Det är fantastiska nyheter.
Bortom allt hopp.
-Jag gratulerar dig. -Varför säger du så?
En man bör ha en ras. Ett folk, en lojalitet.
En man bör ha en plats.
Tro mig, snälla.
Jag är glad för din skull.
-Så glad. -Jag förstår inte det här. Varför...
Kom närmare.
-Låt mig se ditt ansikte. -Du har sett det ofta nog.
Låt mig se det igen.
Med mina egna ögon.
Närmare, snälla.
Om du har räddat Tidsherrarna från branden...
...förlora dem inte igen.
Ta den mörkaste vägen ner i det djupaste helvetet-
-men skydda ditt folk.
Som jag har försökt göra.
Gjorde jag rätt, Doktorn?
Berätta.
Hade jag rätt?
Jag måste veta det före slutet.
Är jag en god människa?
Du är verkligen döende, eller hur?
Se på mig.
Tvivlade du på det?
Ja.
Då har vi fastställt endast en sak.
Vad?
Du är ingen bra doktor.
Synd.
Jag hade hoppats få se solen en sista gång-
-med ögonen tillhörande mitt sanna jag.
Hej!
Ni är så blänkande. Jag älskar den här.
-Du är min favorit. Säg inget. -Du är Dalekarnas fiende.
Ja, men alla som inte är en Dalek är Dalekarnas fiende.
Du ska utrotas.
Ja tack, för jag har ränt runt hela dagen.
Men innan utrotandet sätter i gång... Två saker:
Ett: Jag vill träffa Davros.
Två: Jag har en fin gåva åt er alla om ni tar mig till honom nu.
Vi förhandlar inte.
Clara Oswald.
Jag tog med mig total kontroll över Doktorn - inslagen.
Bättre upp - på burk.
Min värld är vacker. Visst är den?
-Hur fick du tillbaka den? -Dalekarna omskapade den.
Liksom du har de en stark hemkänsla.
Nej, liksom du.
Allt du är, är även de.
Liksom oss båda, kanske.
Vi har kommit långt för att resa hem igen.
Jag försöker fixa det här, men du har varit på gång länge.
Alla Dalekar räcker inte längre.
-Snällt av dig att hjälpa mig. -Jag hjälper dig inte.
Jag hjälper en pojke som jag övergav på ett slagfält.
Jag är skyldig honom en soluppgång.
Se så. Upp med hakan.
När som helst.
Jag har alltid beundrat dig.
Här kommer den.
Jag önskar att vi åtminstone en gång...
...hade varit på samma sida.
Solen går upp.
Vi är på samma sida nu.
Jag sörjer-
-att jag inte kan-
-öppna mina ögon.
Berätta aldrig för nån att jag gjorde det här.
Lite regenererings-energi.
Det kommer nog att kosta mig en kroppsdel så småningom.
Det borde räcka för att...
Håll fast honom, Colony Sarff. Han är värdefull för oss nu.
Vad gör du?
Regenererings-energi.
Tidsherrarnas uråldriga magi.
Jag trodde att jag skulle få slita itu dig för att ta den-
-men i vanlig ordning blir ditt medlidande ditt fall.
Nej!
Du öppnade dina ådror frivilligt-
-och alla Dalekar ska dricka Gallifreys blod.
De kommer att resa sig starkare än nånsin.
Var är Clara Oswald?
Du ska berätta för oss! Du ska berätta för oss!
Förlåt, var jag...
...tråkig för er?
-Doktorn, vad har du gjort? -Vad händer?
Jag måste hitta Doktorn.
Utrota.
Du kan inte bara lämna mig här!
Det fanns en profetia på din egen planet, Doktorn.
Du måste avbryta det här!
I den nämndes en hybridvarelse.
Två stora krigarraser tvingades samman-
-för att skapa en krigare som överträffade dem båda.
Var det vad du flydde ifrån?
Din del i hybridens uppkomst?
Hälften Dalek, hälften Tidsherre.
Ge mig ditt vapen!
Sluta!
Vi har förnyats.
Vi är starkare.
Experimentet lyckades. Leve Davros.
Leve Davros.
God morgon.
-Var är Clara? -Hej själv.
-Ni lever båda två. Var är hon? -Jag är okej, tack.
Nej, det är du inte.
Tack vare Doktorn blir mina skapelser ännu mer överlägsna-
-och mitt eget liv förlängs.
Det är Tidsherrarnas sista nederlag.
Har du inget att säga?
Tre!
Förstår du vad som har hänt? Hör mina barn sjunga.
-Två. -Den där minen känner jag igen.
Leve Davros, Dalekarnas skapare och räddare.
Ett.
Vad är det där?
Vad händer?
Vi blir attackerade. Förklara. Förklara.
Jag lät dig göra det.
Du gav regenererings-energi till varenda Dalek på planeten.
-Vad har du gjort? -Ett ord. Nej, två. Första ordet:
Pucko.
Andra ordet: kloaker.
Nödsituation. Vad händer? Energinivåer ostadiga.
Det kan inte stämma. Hur är det möjligt?
Generationer av Dalekar vaknade, är arga och kommer genom rören.
Med andra ord: adjö.
Doktorn, du måste hjälpa mig.
Det var ett nöje att äntligen få träffa dig.
Doktorn!
Min syn är försvagad. Jag ser ingenting.
Jag kan inte styra.
Staden kommer att sugas ner i marken, slukad av kloakerna.
Det finns inget ni kan göra, så berätta var Clara Oswald är.
-Jag är en Dalek. -Ja. Var är Clara?
-Jag är en Dalek. -Det vet jag. Var är Clara Oswald?
Det är jag! Jag är här inne!
Jag är en Dalek. Jag är en Dalek.
Doktorn, stanna!
Det är väl du? Ta inte illa upp, men ni ser likadana ut.
-Ja, det är jag! Jag är här inne! -Bekräftat.
Clara är död, Doktorn. Det var den här som dödade henne.
Lyssna inte på henne. Jag är en Dalek. Jag är en Dalek.
Jag fick ut henne ur stan, men den här sköt henne.
-Jag kunde inget göra. -Jag är en Dalek.
Hon sprang, hon skrek. Jag är glad att du slapp se det.
Jag är en Dalek.
Den är galen. Det är nästan som om den är stolt.
Jag är en Dalek. Jag är en Dalek.
Döda den. De kommer ändå att dö. Gör det nu.
Döda Daleken.
Döda mig inte. Döda mig inte.
-Är Clara död? -Nej!
Jag är här inne! Hör du mig?
Jag är en Dalek. Jag lever.
-Jag är din vän! -Jag är din fiende.
-Snälla, sluta. -Nåd. Nåd.
-Du ska inte kunna säga så. -Nåd.
Hur lärde Davros dig att säga så?
Nåd.
-Varför försöker du inte döda mig? -Nåd.
Därför att jag aldrig skulle döda dig.
Jag visar nåd.
Jag sänker vapnet. Öppna pansaret.
Hur?
Tänk bara ordet "Öppna".
Ser man på.
-Vilken överraskning. -Missy...
Spring.
Jag gav henne till dig så att du skulle förstå.
Vännen inuti fienden, fienden inuti vännen.
Jag är ledsen.
Alla är både och. Alla är en hybrid.
Spring, sa jag!
Jag gör inte sånt. Det är du som flyr.
Nödsituation. Dalek-kontroll har äventyrats.
Var är TARDIS? Där borta, va?
Vad händer? Förklara. Förklara.
Över-Dalek, kloakerna gör uppror.
Ni ska assistera, annars blir ni utrotade.
Då så. Sätt i gång att utrota.
Beklagar. TARDIS kraftfält är kvar. Ni kommer inte in.
TARDIS har blivit förstörd.
Var inte dum. Självklart inte.
Den har bara lite annat för sig nu.
När jag skjuter på den dyker den upp igen.
-Du har inte din skruvmejsel. -Inga fler skruvmejslar.
Nu föredrar jag teknologi man kan ha på sig.
Allvarligt?
Vad händer?
Det gamla vanliga. Doktorn och Clara Oswald i TARDIS.
Människa upptäckt.
Stå stilla. Rör dig inte.
Du är en Tidsherre.
Vet ni vad? Jag fick just en väldigt klyftig idé.
Du tänker förstås inte berätta vad bekännelseskivan innehåller.
-Det hänger inte ihop. -Vadå?
När du var i Daleken sa du "Nåd". Den borde inte ha förstått det.
Hur hamnade nåd i Dalekarnas dna?
Doktorn?
Hjälp mig!
Du kan inte lämna mig. Du sa att jag hade en chans.
Vem är du?
Jag fattar inte.
-Hur kom du dit? -Från framtiden.
Ska du rädda mig?
Jag ska rädda min vän på det enda sätt jag kan.
Utrota!
Kom nu. Jag ska ta dig hem.
Vems sida är du på?
Är du fienden?
Jag är inte säker på att det spelar nån roll. Vänner, fiender...
Så länge det finns nåd.
Alltid nåd.
NÄSTA GÅNG
Jag vill ha ett äventyr. Monster, explosioner.
Var försiktig med vad du önskar.
Vi strider mot en mordisk styrka under vattnet, i en kärnreaktor.
Jag blir fortfarande överraskad.
De kan gå genom väggar och kommer bara fram på natten.
Det är omöjligt. Jag hatar det. Det är förbluffande.
-Vem fan är du? -Doktorn.